Freddy Riedenschneider je dobrej, ale není kouzelník.
Neumí mávnout hůlkou a vyčarovat hodnověrnou obhajobu.
Protistrana má účetní knihy, které jste vedla.
Falšovala. To je motiv.
Měla jste přístup na místo činu. Čili příležitost.
Mají nožík, kterým ho bodli do krku. Dámská zbraň.
Patřil Velkýmu Davovi. Nepřerušujte mě.
Obžaloba má dva pilíře. Podnikatelský stav jako oběť
a vás, zakyslou účetní žonglující s čísly,
co se stala av době vraždy byla sama doma, v bezvědomí.
-Byl jsem s ní. -Jak říkám, je to na draka.
Já jsem ho zabil.
Fajn, zabil jste ho.
Zapomeneme navydírání, zabil jste ho vy. Pročpak?
Měl s Doris poměr.
Jak jste se to dověděl?
Prostě jsem to věděl. To manžel pozná.
Může to někdo potvrdit? A neříkejte mi, že vaše paní!
Nevím.
Asi ne.
-Jak jste se dostal dovnitř? -Vzal Jsem si Dorisiny klíče.
Viděl vás tam někdo? Po cestě? Cestou zpátky?
-Asi ne. -Potvrdívám někdo aspoň něco?
Lidi, takhle jeden druhýmu nepomůžete.
Bud'me realisti. Jaký máme možnosti?
Upřímně řečeno, žádný nevidím.
S verzí A vyrukovat nemůžu a s verzí B taky ne.
Můžu vás prohlásit za blázna, ale vypadáte moc vyrovnaně.
Nabídnout doznání za to, že nedostanete křeslo,
ale o doživotí asi taky nestojíte
a na utěšování při čtení rozsudku by stačil Garroway.
Nevzdáváme to. Najalajste si mě a nehodíte ručník do ringu.
Já obhajuju, nekapituluju.
Musíme něco vymyslet. Vrátíme se k tomu vydírání.
To je dráždivý, otevřený. A dělá to z něj padoucha.
Třeba má nějakej škraloup.
Žádávás o finančnívýpomoc, ale minulost je mu v patách.
Opustíme žárlivýho manžela a budeme se držet vydírání.
Odcházím!
Jeden člověk mohl Dorisinu výpověd'aspoň částečně potvrdit.
Ten buzerant s čistírnou.
Jenže odjel z hotelu bez zaplacení.
Na adrese, co mi dal, nebyl, a dlužil činži za2 měsíce.
Byl jsem ale hlupák. Dal jsem mu deset tisíc za kousek papíru.
A on se úplně vypařil. Jako Japonci v Nagasaki.
Byl pryč.
Všechno bylo pryč.
Peníze, Velkej Dave. Doris měla namále.
Jak jsem mohl být takový pitomec?
Peče něco, čemu říká ''gateau''.
Jsou v tom vajíčka, je tam cukr, je to v podstatě buchta.
Ale ona tomu říká ''gateau''.
Jako by pak po tom člověk neztloustnul...
Dříve nebo později potřebuje každý ostříhat.
Ted'jsme dělali na banku. Stříhali jsme,
abychom měli z čeho platit účty, šlapali jsme vodu.
Ze dne na den.
Lidi si myslí, že podezřelého zvraždy hned postaví před soud,
ale tak rychle to nejde.
Kola spravedlnosti se točí pomalu.
Máte přípravné řízení, obžalobu, návrhy na zproštěníviny,
na odklad, změnu příslušnosti. Mění se to i ono.
Sestaví porotu, která podá další návrhy,
určí datum líčení, změní ho a pak ho většinou změní znovu.
Cítí se nevinná, Ctihodnosti.
A my celou tu dobu stříháme vlasy.
Freddy Riedenschneider zatím spal v Metropolu
a ládoval se u DaVinciho.
Najal soukromého detektiva, aby na Dava něco vyhrabal.
Jájsem chodil čím dál častěji k Abundasovým.
Skoro každývečer. Stal se z toho stereotyp.
Chodil jsem tam, i když byl Walter na svých výzkumech.
Byl genealog,
zmapoval 7 generací své rodiny i rodinu své zemřelé ženy.
Vypadalo to jako pitomý koníček, ale to jsou asi všechny.
MožnáWalter nacházel u starých soudů,
v nemocničních kartotékách, městských archivech a matrikách
to, co jsem nacházel já, kdyžjsem poslouchal Birdy hrát.
Jistý únik,
jistý klid.
V Německu je jeden člověk,
Fritz nebo tak nějak. MožnáWerner.
Vymyslel teorii, že když chcete něco vědecky ověřit -
jak obíhají planety kolem Slunce, z čeho jsou sluneční skvrny,
proč teče z kohoutku voda- musíte to zkoumat,
ale někdy to vaše zkoumání změní.
Nemůžete vědět, co se skutečně stalo.
Nebo co by se stalo, kdybyste do toho nestrkali frňák.
Takže žádný ''co se stalo'' není.
Když něco zkoumáte, změní se to.
Říká se tomu princip neurčitosti.
Vypadá to jako blbost, ale i Einstein to uznává.
Věda. Vnímání.
Skutečnost. Pochybnost.
Důvodná pochybnost.
Chci říct, že čím víc něco zkoumáte, tím míň doopravdyvíte.
Je to prokázanej fakt.
Svým způsobem je to jedinej fakt vůbec.
Ten Němčour to dokonce vyjádřil v číslech.
Burnsi.
Objekt: David Brewster, narozen 1911 v Brooklynu.
Veřejné školy. Rok na Case Western University.
Vyletěl. 1931 : prodavač v obchodním domě Barnhoff.
1933: seznamuje se s Ann Nirdlingerovou a žení se s ní.
1935: zatčen pro napadení. Oběťmá zlomený nos a žebra.
1936: další napadení...
Jo. Pár pěstních soubojů. Koukněte se do záznamů zvojny.
Odveden 15. března 1942.
Sloužil v kanceláři loděnice Námořnictvav San Diegu.
Jeden pěstní souboj, ale od stíhání upuštěno 8. května 1945.
-Od té dobyje čistý. -Děkuju, Burnsi, dejte si odchod.
A co...
Tohle by měla být pro vaši berušku propustka z domu smrti.
Já to nechápu.
Ten člověk ze sebe dělal válečnýho hrdinu.
Žabí skoky, prakticky osvobodil celej Pacifik sám.
Vjedný ruce nůž, v druhý pušku, v zubech 20 metrů japonských střev.
A ted'se ukáže, že seděl celou válku na zadku
v nějaký loděnici v San Diegu. Chtěl jste vydírání...
Pan Nazdárek, co se chtěl udělat pro sebe,
obelhával v posledních čtyřech letech celý město,
nejspíš i lidi, co sedív porotě.
A doplatil na to. Někdo to na něj věděl, jak říkalavaše paní.
Zavolali, chtěli peníze.
Neříkal Velkej Dave, že se mu ozval starej známej?
Nesouviselo to s jeho vojenskou službou?
Já u toho nebyl. To nám musíte říct vy.
Možná to specifikoval. Nechci vám vkládat slova do úst.
Ale jde o to, že tenhle lhář, ten cynický manipulátor,
vás požádal, abyste ho vytáhla z bryndy. Hajzl vypasenej.
-Tak kdo vlastně...? -Kdo?
Nevím. Ale kdyby se pan žalobce místo popotahování téhle dámy
třebajen zběžně zabýval minulostí toho zmetka,
tak bychom možnávěděli kdo, ale nemůžeme to vědět. Nevíme to,
protože čím víc to zkoumáte, tím míň víte.
A nejlepší na tom je, že my to vědět nemusíme.
Stačíjen dokázat, že to nevědí oni.
Díky Fritzovi, Wernerovi, nebo jak se jmenoval.
Freddyvidí za mraky slunce.
Vypadá to nadějně, ale nezpychněme! Odcházím!
Velkej Dave,
ten blbeček!
Vypadalo to, že Riedenschneider z toho Doris vyseká.
Mohlo to vyjít. A jájsem si myslel,
doufal jsem, že se najde východisko i pro mě.
Byl hluchý, když to psal.
Kdo?
Beethoven.
Složil to, ale nikdy to neslyšel. Jenom ve své hlavě.
To děvče mělo talent, každý to viděl.
Jestli to měla někam dotáhnout, musel na ni někdo dohlédnout.
Nějaký manažer.
Uzavírala by smlouvy, jezdila na turné, možná hrálav rádiu.
Já bych všechno zařizoval a přitom bych ji neodíral.
Bral bych jen tolik, abych vyžil.
A mohl bych s ní být, což by mi dělalo dobře.
Proč by to nemělo jít? Proč ne?
-Pane Crane! -Ahoj, Birdy.
-Moc se mi to líbilo. -Trochu jsem zvorala agitato.
Ale nikdo si toho nevšiml, tak je to dobrý.
To je můj kamarád Tony, pan Crane.
-Ahoj, Tony. -Dobrývečer.
Tak gratuluju.
Radši půjdu domů.
-Těšilo mě. -Mě taky, Tony.
Proč by to nešlo? To jsem si říkal v těch dnech před procesem.
Jakmile bude po něm, můžu začít znovu.
Freddy byl ted'vjednom kole a plný optimismu.
A pak konečně přišel první den procesu.
Riedenschneider tomu říkal velký spektákl.
Kde je soudce? Jak to, že tu není?
Kde je soudce?
Riedenschneidere, jak to, že se soudce ještě neukázal?
Soudce přijde až nakonec. Až tu bude Doris.
A kde je Doris? Myslel jsem, že to začínáv deset.
-Kde je Doris? -Má zpoždění.
Jak může mít zpoždění? Je ve vězení.
Myve vězení nejsme a neopozdili jsme se.
Byli jsme tu včas. Jak se mohla Doris opozdit? Nemají budíček?
-Povstaňte. -Ne.
Přistupte, prosím.
Co se děje?
Já myslel, že se budou dohadovat. Soudní sluha a tak...
Ede, co to má znamenat? Tohle má bejt proces?
Kauza lid vs. Doris Craneová číslo SR 87249 je tímto uzavřena.
Já to nechápu.
Mohl jsem to vyhrát.
-Vážení porotci... -Tomu nerozumím.
Vašich služeb není nadále třeba, porotaje rozpuštěna.
Oběsila se.
Donesl jsem jí šaty na přelíčení a pověsila se na pásku.
Myslel jsem, že se dovtípila, co jsem udělal, a neunesla to.
Ale nebylo to tak, jak jsem zjistil později.
Ted'se všechno zbortilo.
Freddy se vrátil do Sacramenta, ještě pořád vrtěl hlavou
a naříkal, že je to největší zklamánívjeho kariéře.
Frankieho to zlomilo. Mám dojem, že pil.
Každopádně přestal chodit do práce.
Zajišťoval jsem provoz holičství, aby ho banka nezabavila.
Byl jsem ted'šéf.
Najal jsem nového zaměstnance na druhé křeslo.
Vzal jsem toho, co při pohovoru nejmíň žvanil.
Ale zřejmě byl zticha jen kvůli trémě.
Jakmile tu práci měl, pusu nezavřel od rána do večera.
Pokud vím, povídal si pro sebe i cestou domů.
Kdyžjsem šel domů, zdálo se, že všichni uhýbají pohledem.
Jako bych byl nakažlivý.
Nikdo nechtěl mluvit o tom, co se stalo Doris.
Připadal jsem si jako duch.
A kdyžjsem přišel domů,
dům se zdál prázdný.
Seděl jsem doma,
ale nikdo tam nebyl.
Byl jsem duch.
Nikoho jsem neviděl, nikdo neviděl mě.
Byl jsem holič.
Strčím drobný do kapsy, ani je nepřekontroluju.
O dva bloky dál zjistím, že mám o čtvrťák míň.
Vrátím se tam a ta holka...
Crane?
To jsem já.
Jájsem Diedrickson, soudní lékař.
Co je?
Přišel jsem si soukromě popovídat.
Můžu vás pozvat na skleničku?
Žitnou.
Kafe.
-Nechcete něco ostřejšího? -Tak kafe.
Pitvám každýho, kdo zemře ve vazbě.
Nevím, jestli jste to věděl. Je to běžná praxe.
Nezveřejňujeme to, pokud se nejedná o násilný čin.
Ale tohle vám snad smím říct.
Na druhý straně to není moje povinnost. Prostě nevím.
Ale být navašem místě, chtěl bych to vědět.
Vědět co?
Nechci vám to ještě...
Díky.
Vaše paní byla těhotná.
První trimestr.
Tak to víte. Je mi to líto.
Doufám, že jsem se zachoval správně.
Neměli jsme spolu pohlavní styk spoustu let.
To už není moje věc.
Je mi to líto.
Tak to víte.
Hodně štěstí, Crane.
Nikdyjsme toho s Doris moc nenamluvili.
Na tom snad není nic špatného.
Ale ted', když byli všichni pryč, jsem měl potřebu mluvit.
Zůstal jsem sám se svými tajemstvími a neměl je komu říct.
Vyhledal jsem ženu, která měla spojení s ''těmi z druhé strany''.
Prý si vybírají, s kým se budou bavit, ne jako lidi tady.
Proto potřebujete průvodce, který má dar rozmlouvat s duchy.
Dejte mi ruku.
Nejdřív mi řekla, že moje žena je tam, kde je klid,
že naše duše jsou stále spolu, že mě nikdy nepřestala milovat,
i když dělalavěci, na které není pyšná.
Četlave mně jako v knize.
Byla to podvodnice, další z těch žvanilů.
Měnil jsem se v Ann, ženu Velkého Dava.
Musel jsem dát vale stařeně, závojům, duchům i mrtvým,
než mě vtáhnou za sebou.
-Ede? Jak to zvládáte? -Dobře, Waltere. Díky.
Sebralo mě to, kdyžjsem slyšel o tý tragédii. Je to hrozný.
Birdyje nahoře, mám meziměsto.
Ahoj, Birdy.
Dobrývečer, pane Crane.
Nebyl jste tu od té doby, co...
Chyběl jste nám.
Birdy, hodně jsem přemejšlel.
Prošvihl jsem spoustu věcí.
Život mi rozdal mizerný karty. Nebo jsem s nima neuměl hrát.
Táta nemá rád, když se tu kouří.
Pardon.
Někdy si zakouřím, když odjede, ale jinak to cítí na dálku.
-Jo, je to jeho barák. -To mi taky říká.
Ty seš ještě dítě. Máš celej život před sebou.
Ale je čas, abys začala myslet na budoucnost,
než bude pozdě.
Asi jo. Táta to taky říká. Ve škole se snažím.
To je skvělý. Ale jestli se chceš věnovat muzice,
hodiny u paní Swanové nestačí.
V San Francisku je jeden člověk,
ptal jsem se na něj.
Všichni říkají, že je nejlepší.
Jeho bývalí žáci koncertujou, hrajou v orchestrech.
Jmenuje se Jacques Carcanogues.
Nevím, jestli to vyslovuju dobře. Je to Francouz.
-Páni, Francouz. -Máš talent, to se pozná.
A on je nejlepší. Kdyžvidí nadanýho studenta,
učí ho za pakatel, takže tě na beton vezme.
Mohl bych ti ty hodiny platit. Jak říkám, je to pakatel.
-Ale Pane Crane... -Musím to udělat.
Nechci vidět další zahozenou šanci. Jsi mladá, nechápeš to.
Ale jájsem o nějaký kariéře neuvažovala.
Jávím, že ne. Tak za ním jed'kvůli mně.
Řekl jsem mu o tvým nadání. Úplně roztál.
Máš za ním v sobotu přijet.
Prýjsi možná neopracovaný diamant. Tak to řekl.
Ježíši! Já nevím, pane Crane.
Udělej to pro mě.
-Vyjste otec? -Ne, rodinný přítel.
Jájsem Carcanogues. Počkejte, drahoušku.
Mluvil jsem s vámi po telefonu? Vy se zajímáte o hudbu?
Milovník hudby.
Netvrdím, že tomu rozumím.
-Jak se vám líbila? -Je to milé děvče.
Hraje... jako milé děvče.
Nemá talent. Milé děvče, ale nemá talent.
-Tomu nerozumím. -To je jednoduché.
Její hraníje velmi zdvořilé. -Dělala chyby?
Chyby? Ne. Je tam ''es'', zahraje ''es''. Vždycky se trefí.
To nechápu. Nedělá chyby, je mladá. Já myslel, že učíte...
Ne. Tohle ji naučit nemůžu. Nemůžu ji naučit mít duši.
Podívejte, pane,
hra na piano nenív prstech. Prstyjsou prostředky.
Ale hudbavychází zevnitř.
Hudba začíná tady, tudyvycházíven
a pak se možná... může dostat sem.
-Říkal jsem, že tomu nerozumím. -Tak dejte na mě, já ano.
Je to milé děvče, má moc šikovné ruce.
Jednou z ní možná bude dobrá písařka.
-Hrálajsem mizerně, že jo? -To neřekl.
Ne, ale více méně.
Já tomu nerozumím, ale musí být plno lepších učitelů.
Povolanějších. Podvodník zatracenej.
To nevadí. Stejně se hudbou nechci živit.
Nevím, jestli stojím o povolání, ale když tak budu veterinářka.
-Veterinářka. -Jo.
-Ale Děkuju vám za zájem. -Rádo se stalo.
Mělajsem hrát líp kvůli vám. Určitě byste měl radost.
Víte, co jste?
-Co? -Jste nadšenec.
Možná.
Opravdu si vážím vašeho zájmu.
-Birdy! -ChtělaJsem vás potěšit.
Ne, já to chci.
-Vážně chci. -Ne! -Pane Crane, já to chci.
-Pane Crane... -Nech toho, prosím tě.
Probohasvatýho, Birdy!
Těsně před nehodou se čas zpomalí. Mohl jsem přemýšlet.
Myslel jsem na to, co mi kdysi řekl jeden funebrák.
Že vlasy rostou ještě nějakou dobu po smrti.
A pak přestanou.
Říkal jsem si: Čím to je, že rostou dál?
Jsou jako rostlinav hlíně?
Co se dostane z hlínyven? Duše?
A kdy si vlasy uvědomí, že je pryč?
Zdravíčko!
Koukám, že máte ještě na příjezdové cestě štěrk.
Jednou za pár let ho musíte obnovit, když se vrstva ztenčí.
Kam se ztrácí? Je to jako s ponožkama.
Určitě každou chvíli vybíráte kamínky z trávy.
Odskakujou vám od sekačky. vymetáte je zverandy. Otrava.
-Mě to neobtěžuje. -Uvažoval jste někdy o makadamu?
Lidi si myslí, že je jen naveřejné silnice,
ale díky nové technologii ho můžete mít i vy. A levně.
Můžu vám ukázat nějaké údaje? Dobré odpoledne, madam.
Co prodáváte?
Povídám panu manželovi o makadamu navaši cestu.
Tadyje brožura. Je to moderní způsob...
Zmizte!
Panebože!
Doris...
Nic neříkej. Je mi dobře.
Crane?
Pane Crane?
Vnímáte mě? Jste vzhůru?
Už přichází k sobě.
Můžete mluvit? Tihle pánové přišli zavámi. Jste vzhůru?
Je vzhůru.
Jste vzhůru? Je vzhůru?
Jakmile se proberete, musíme vám říct... ví o sobě?
Oči má otevřený.
-Jste zatčen. -Až doktor dovolí, převezem vás.
Rozumí tomu? Máme mu to říct. Jste při vědomí?
-Půjdete do vězeňské nemocnice. -Jste zatčen pro vraždu.
Birdy...
-Co říkal? -Birdy...
Ta dívka. Je v pořádku. Zlomená clavicula.
To je klíční kost. Máji zlomenou, ale je v pořádku.
Chápe, že je zatčenej pro vraždu?
Velkej Dave?
-Co říkal? -Říkal ''oukej''. Je to tak?
Jste zatčen pro vraždu Creightona Tollivera. Rozumíte?
Rozumí tomu?
Ten buzerant.
Nějaký kluk se potápěl v rybníčku a našel auto.
Vytáhli ho a zjistili, že byl zmlácený, jak říkal Velkej Dave.
Umlácený k smrti.
V aktovce měl papíry o partnerství,
kde stálo, že jsem mu dal deset tisíc.
Pro státního návladního to byl poslední kamínek mozaiky.
Přiměl jsem Doris, aby ty peníze ukradla.
Hošan se to domák a musel jsem ho zabít, abych zahladil stopy.
V přípravném řízení lid vs. Edward Crane...
-Byl Jsem v tom Až po uši. -Jste obviněn...
Vzal jsem si Riedenschneidera, převedl na něj dům.
Tak lacino prýjinak nepracuje, ale dlužil mi to za posledně.
-Cítí se obžalovanývinen? -Cítí se nevinen.
Freddy nechtěl slyšet, jak to bylo. Prý ho z toho bolí hlava.
Stejně se to nedalo použít. Usmažili by mě zavraždu Dava.
Líčení začíná příští pondělí.
Říkal, aťse nebojím, že něco vymyslí.
Hlídali mě 24 hodin denně, abych justici nevypekl jako Doris.
Před porotou udělali z Doris světici. Byl to můj plán.
Jsem hypnotizér a Doris jsem zmanipuloval.
Mluvil a mluvil. Jak jsem Doris využil a pak to na ni hodil.
To bolelo, protože to nebylo daleko od pravdy.
Pak přišel na řadu Riedenschneider.
Dámy a pánové, vážení porotci, občané Santa Rosy.
Pan státní návladní nám barvitě popsal navýsost podlého muže.
Musím uznat, že jim nasypal písek do očí.
Mluvil o tom, že jsem ztratil své místo na světě.
Že jsem příliš obyčejný na to, abych zosnoval zločin.
Že ve hře je mnohem víc, a to bude muset objasnit stát.
A navrch přidal starou pravdu, že neměl šanci obhájit Doris.
Říkal, aťse na mě dobře podívají.
Čím líp se budou dívat, tím nesmyslnější se to bude zdát.
Nejsem typ, který by dokázal zabít.
Jsem proboha holič! Jsem jeden z nich!
Obyčejný člověk, kterýje vinen tím, že na světě nemá místo,
tím, že chtěl mít čistírnu, ale nikoli vraždou.
A to je holičovo dilema. Je to moderní člověk.
Říkal, že jsem moderní člověk.
Pokud mě shledajívinným, utáhnou smyčku kolem svého krku.
Říkal, aby nehleděli na fakta, ale najejich význam.
Pak řekl, že fakta žádnývýznam nemají.
Byla to pěkná obhajoba, i mě strhla, ale přerušil ji Frankie.
Co seš to za člověka?
Navrhuji považovat proces za zmatečný.
Vyhověli mu, ale pramen vyschl. Neměl jsem už co zastavit.
Freddy odjel a přidělili mi Lloyda Garrowaye,
který mě vydal soudu napospas.
Obžalovaný doznávávinu s polehčujícími okolnostmi.
Říkal, že je to moje jediná šance.
Znamenalo to, že šanci nemám.
Nezabral na řeči o moderním člověku, o principu neurčitosti,
ani řeči o slitování...
Držel se zákona. A podle zákona jsem musel dostat křeslo.
Tím činem pozbyl práva na život.
Tak jsem tady. Nejdřívjsem nevěděl, jak jsem se tu ocitl.
Věděl jsem, jak šly události za sebou. To jsem vám vyprávěl,
ale nedávalo mi to smysl.
Jsem rád, že mi jeden pánský časopis za můj příběh zaplatil.
Při psaníjsem si všechno ujasnil.
Mám pět centů za slovo, tak promiňte, že píšu rozvlekle.
Ted'mi to všechno zapadá do sebe.
Je divné, když znáte přesné datum své smrti.
A v tom časopise chtějí, abych popsal, jakýje to pocit.
Je to, jako kdyžvyjdete z bludiště.
V bludišti chodíte nazdařbůh, zabočíte si podle chuti,
narážíte do slepých konců. Jedno po druhém.
Ale když získáte odstup, vidíte, že všechny ty zákruty
jsou obrazem vašeho života.
Těžko se to vysvětluje.
Když to vidíte vcelku, přinese vám to klid.
Ti lidi z časopisu se taky ptali navýčitky.
Jo, asi mě mrzí, že jsem druhým způsobil bolest.
Ale ničeho nelituju. Opravdu ničeho.
Dřívjsem litoval, že jsem holič.
Nevím, kam se odeberu.
Nevím, co najdu za hranicemi země a oblohy.
Ale nebojím se odejít.
Možná tam některé věci pochopím. Jako když se mlha rozplyne.
Možná tam bude Doris.
A možnájí tam budu moct všechno říct.
Všechno, pro co tady nemám slova.
Děkuji za pozornost a nekdy
zase nashledanou
rG.